![Falešný průkaz Arnošta Mikše](https://www.forum24.cz/wp-content/uploads/fly-images/764697/VHU-37-351-229-1440x810-c.jpg)
Falešný průkaz Arnošta Mikše FOTO: VÚA-VHA, se souhlasem
FOTO: VÚA-VHA, se souhlasem
![](https://www.forum24.cz/wp-content/uploads/fly-images/557249/339638849_1295024541397893_3016364540968740486_n-100x100-c.png)
HISTORIE / Od roku 1950 je v Janově na domě č. 2 umístěna pamětní deska připomínající tři bratry Mikšovy – Arnošta, Františka a Antonína. Nejstarší z nich, Arnošt, se narodil právě před 111 lety. Jako parašutista zahynul v boji v roce 1942. Za pomoc, kterou mu v okupované vlasti poskytli, pak zaplatili cenu nejvyšší i oba jeho bratři.
Sourozenci Mikšovi se narodili do rodiny Antonína Mikše a jeho ženy Agáty, rozené Polívkové. Nejstarší Arnošt přišel na svět 27. července 1913. V Janově vychodil obecnou školu a v sousedním Kounově tři roky měšťanky. Poté se vyučil zedníkem a při práci absolvoval tři roky živnostenské školy. Krátce pracoval v kaolinových dolech a vykonával i funkci hospodáře místního Sokola.
Dne 1. října 1936 nastoupil základní vojenskou službu u pěšího pluku 38 v Berouně, kde prošel cyklistickým výcvikem a šestiměsíční poddůstojnickou školou. Na vojně se také seznámil s Vladimírem Hauptvogelem, který byl později rovněž vysazen jako výsadkář z Velké Británie. Do civilu byl Arnošt Mikš propuštěn jako četař 4. října 1938, krátce po podepsání Mnichovské dohody a po odstoupení pohraničí. Nadále pracoval jako zedník, ale zároveň přemýšlel, jak proti okupantům bojovat.
A tak již 25. listopadu 1939 se společně s přítelem Vladimírem Hauptvogelem vydali přes hranice na Slovensko. Následně se přes Maďarsko, Jugoslávii, Turecko a Bejrút dostali do Francie, kde vstoupili do československé zahraniční armády. Arnošt Mikš byl prezentován 13. ledna 1940 v Agde a jako četař se stal velitelem minometného družstva v rámci 2. pěšího pluku.
Pamětní deska na rodném domě FOTO: Pavel Śmejkal, FORUM 24
FOTO: Pavel Śmejkal, FORUM 24
Aktivně se zapojil do bojů a za své vystupování byl vyznamenán československou medailí Za chrabrost před nepřítelem. Ani Mikšova statečnost však nezabránila pádu Francie, a tak musel vyznamenaný četař prchnout na palubě lodi Rod el Farag do Velké Británie.
Již v hodnosti rotného byl v polovině roku 1941 na vlastní žádost zařazen do základního sabotážního kursu ve Skotsku a následně prošel výsadkářským výcvikem na známé stanici v Ringway. Prodělal ještě další výcvik a byl zařazen do skupiny Zinc, v jejímž čele stál nadporučík Oldřich Pechal. V noci z 27. na 28. března 1942 byl vysazen ještě s radistou Viliamem Gerikem. Jenže hrubým omylem polského navigátora došlo k seskoku namísto v obsazeném protektorátu na území „samostatného“ Slovenska, což bylo příčinou, že skupina nedokázala splnit úkoly, s nimiž byla do vlasti vyslána.
Vlastnoručně podepsaný úkol Arnošta Mikše FOTO: VÚA-VHA, se souhlasem
FOTO: VÚA-VHA, se souhlasem
Při přechodu hranice do protektorátu byl totiž německými pohraničníky zadržen Oldřich Pechal. Podařilo se mu sice oba muže zabít, ale v nastalém zmatku zapomněl, že mu jeden z Němců vzal falešné dokumenty a dal si je do kapsy. Gestapo tak mělo horkou stopu, zvláště poté, co na fotografii Pechala poznal jeden z jeho bývalých kolegů. Smyčka kolem velitele, jenž dal mezitím signál k rozpuštění skupiny Zinc, se pomalu stahovala, až byl nakonec zadržen. Po brutálním mučení byl nakonec 22. září 1942 oběšen v koncentračním táboře Mauthausen, ač požadoval, že jako britský důstojník nemůže být oběšen, ale maximálně zastřelen.
Oldřich Pechal ve Velké Británii během focení na falešné doklady. FOTO: VHÚ, se souhlasem
FOTO: VHÚ, se souhlasem
Arnošt Mikš spolu s Viliamem Gerikem přešli hranice bez potíží. Později se jejich cesty rozdělily a Viliam Gerik, který byl rodem Slovák, byl nakonec i kvůli svému „podezřelému“ přízvuku považován za konfidenta, a nepodařilo se mu tak navázat kontakt s domácím odbojem, navíc všechny adresy, které obdržel v Londýně jako záchytné, nefungovaly. Rozhodl se, že se přihlásí na policii, v bláhové naději, že bude jako Slovák předán na Slovensko. Místo toho byl však okamžitě předán gestapu, kterému přislíbil pomoc a stal se jeho konfidentem. Krátce poté se však chtěl z jeho služeb vyvázat a uprchnout do zahraničí a vrátit se do Velké Británie. Jeho úmysl byl však prozrazen a Gerik skončil v koncentračním táboře Dachau, kde byl osvobozen na konci dubna 1945 americkou armádou. Následně pak byl zatčen a za vojenskou zradu odsouzen k trestu smrti a v dubnu 1947 spolu s dalším zrádcem z řad parašutistů, Karlem Čurdou z výsadku Out Distance, popraven.
Viliam Gerik FOTO: VHÚ, se souhlasem
FOTO: VHÚ, se souhlasem
Arnošt Mikš měl štěstí a podařilo se mu napojit na odbojové skupiny v Praze a ve středních Čechách. V té době mu s ukrýváním, ale třeba i se získáváním potravinových lístků pomáhali i oba jeho bratři.
Arnošt Mikš s rodiči a sestrou FOTO: VÚA-VHA, se souhlasem
FOTO: VÚA-VHA, se souhlasem
Poslední akce, které se Arnošt Mikš zúčastnil, bylo vyzvednutí operačního materiálu dalších výsadkových skupin Bivoauc a Bioscop u Požárů na Rakovnicku. V noci ze čtvrtka 30. dubna na pátek 1. května 1942 přišel k místu, kde měl být materiál uložen, spolu s Josefem Kusým z Bělče. Jenže zakopaný materiál byl několik dní předtím náhodou objeven, a místo tak bylo hlídáno četnictvem. Kolem desáté hodiny večerní četnická hlídka ve složení praporčík Václav Komínek a strážmistr František Ometák narazila na Arnošta Mikše a Josefa Kusého a vyzvala je k předložení dokumentů. Došlo k přestřelce, při které Arnošt Mikš zastřelil Františka Ometáka a zranil Václava Komínka. Sám byl však vážně zraněn, a aby nepadl gestapu do rukou živý, zvolil sebevraždu vlastní zbraní. Odpoledne 1. května byl k mrtvému Arnoštu Mikšovi gestapem přiveden Viliam Gerik, který mrtvolu svého přítele a spolubojovníka identifikoval.
Oba Mikšovi bratři byli gestapem vypátráni a kvůli pomoci, kterou svému bratru Arnoštovi poskytli, byli na kobyliské střelnici 31. května 1942 v 18.50 zastřeleni.